ДОЛИНАТА НА ПЧЕЛИТЕ
Сценарий: Владимир Кьорнер Франтишек Влачил
В главните роли: Петр Чепек Ян Качер Вяра Галатикова
Да ви се народят деца в най-скоро време!
Ондрей!
Всички те търсят, Ондрей.
Ела, присъедини се към нас.
Погледни.
Твоята нова майка.
Не бой се. Ела и я целуни.
Донесъл си дар?
Тогава поднеси ѝ го.
Татко...
Господи на небето...
Не допускай да умре.
Милосърдна Дево...
Давам ти го.
Заричам Ти го.
Да служи като Твой роб.
Само му спаси живота.
Ондрей от Волфенберг.
Заклеваш ли се да поемеш кръста и да ме следваш?
Да, господарю, заклевам се.
Да се отречеш от земните си богатства
в знак на преклонение пред Ордена?
Да, господарю, заклевам се.
Да затвърдиш сърцето си, никога да не се поддаваш на изкушение
нито към жена, нито към мъж, нито към себе си?
Да, господарю.
Заклевам се.
Да се отречеш от баща си и майка си,
за да се вречеш единствено в Господа на небето?
Да, господарю, заклевам се в името на Бога.
Величието и могъществото на нашият Орден
надделяват над човешката гордост и лукавство на всеки неприятел.
Коленичи, Ондрей от Волфенберг.
Гледай право напред.
Deus meus salvum, fac servuum tuum.
Стани, брате, и ме последвай.
Защото аз съм Исус, твоето светило.
Някога преди виждал ли си морето? -Не.
Никога досега.
Ще ми се да можех и аз да го видя отново за пръв път.
Пийни си.
Солено е.
Как се казжаш, брате?
Ондрей...
От Влков.
А ти? -Армин фон Хайде.
Ще бъдем приятели, Ондрей.
Изминали години и мощта на Ордена растяла...
На север лежи Венден.
Дом на най-благочестивите ни братя.
Поели са обет за мълчание.
Някои дори са зазидани живи.
Някога исках да се присъединя към тях.
Дръж се, Ондрей! Хвани се за ръката ми!
Първо ще почувстваш хлад, а пък сетне и болка.
Когато я преодолееш...
Тялото ти остава приковано долу, но съзнанието ти се извисява свободно.
Високо над собствената ти слабост...
И над човешката ти окаяност...
Какво чувстваш, Ондрей?
Студено ми е.
Ръката ти е студена, сякаш лишена от живот.
Тепърва страданието ни приближава към Бога.
Колко далеч си стигал, Армине?
Достатъчно. Постът започва.
Веднъж щях...
Бях стигнал до равнина, покрита с горещ пясък.
Далече ли е от нас?
Никой не се е връщал оттам.
Никой от нас не видя светите стени на Йерусалим.
Великият Комтур умря от чума край Акра.
Борехме се със слънцето, езичниците и кръвозагубата.
Никога не бих се върнал.
Бог с тебе, благородни брате! -И с тебе, Сиболде!
Сред нас имаше рицари, тръгнали за злато.
А не за вечна блаженост на небето.
Търсеха само красиви жени и богатства.
Пиеха соствената си пикня в пустинята, проклинаха Бога и майките си.
Внимание!
В името на Отца, Сина и Светаго Духа,
Които светим с нашата молитва и службата си пред Бога.
Започва Великият пост.
Не съм виждал Брат Ротгиер днес.
Болен ли е?
Какво става, Ондрей?
Продължавай.
Да напоя коня, ще ви догоня.
Виждаш ли гората отсреща?
Ротгиере? -Трябва ми кон, Ондрей.
Всички те търсят. -Знам.
Трябва да ми помогнеш.
Трябва да се върнеш!
Къде?
При онези монаси?
Ослепени от мрака?
Да изтлея във вечени пости?
Видя ли гората?
Отсреща.
Тя е отвъд владенията на Ордена.
Засега стоиш все още тук.
На този бряг.
Няма къде да се върнеш.
Имам владение в Харц.
В долина, откъдето извират пет реки.
Може да дойдеш с мен, брате.
Конят ти може да носи двама ни.
Ще ти намеря жена от Тюрингия... -Предаваш Исуса Христа!
Както искаш.
Назад!
Какво ти е, Ондрей?
Какво е станало?
Оня пес да не те е пробол?
Не.
Не ме е.
Къде ти е конят?
Стани!
Можеш ли да вървиш?
Не ща да те наказвам, но няма да напускаш килията си през целия пост.
Моли Бога да прости слабостта ти.
С неприятелите си може да си милостив.
Но не и да прощаваш предателството на братята си.
Frater, pro Deo, libera me...
Мълчи, псе!
Вдигнал си ръка срещу брата си.
Знаеш какво те очаква.
Бог да прости слабостта ти.
Красива невесто, дай ми да пия.
Така е написано там.
Не мога да чета.
Затова пък аз мога, при това добре.
Гръцки...
Латински...
Немски...
Какво?
Да не би и ти да искаш да пиеш от красива невеста?
Свърши постът.
Погледни се!
Какъв си грозен...
Мълчи!
Как е той?
Отказва да яде.
Килията му е отключена вечер.
Моли ли се?
Беше тихо.
Но когато кучетата разкъсваха онзи...
Чух смях.
Смеел се е? -Да, господарю.
Ондрей!
Ще го върна.
Приближи се.
Позволете ми, почитаеми брате комтуре.
Приближи се до огъня.
Целият си мокър.
Позволете ми!
И не губете вяра в мен, ако се забавя.
Искаш да идеш извън земите ни? -Да.
Всичките ни деяния са грешни, от самото начало.
Слабостта ни е вродена.
И напуска телата ни едва когато изгнием в земята.
Не можем да се преборим. -Не ща спасение за себе си.
Заблудил се е...
Но душата му ще се върне!
Подай ми плаща.
Защо са ти ледени ръцете?
Сгрей ги на огъня преди да ме обслужиш.
Защо бягаш?
Как да стигна до Волфенберг?
Не съм чувал такова име. -Влков по чешки.
И това не знам.
Не съм ли вече в Бохемия?
Там сте, господарю.
Яхо!
Ела, Яхо!
Остави го да дойде.
Кой си ти?
Не те виждам.
Покрий се, девойко.
Яхо!
Яхо, помогни ми!
Никога не съм чувала твоите стъпки.
Селяк не си, ходиш тихо, гордо...
И търговец също не, щеше да говориш повече...
Къде са всички? -Баща ми е при овцете.
А ловците си идват чак за вечеря.
Яж и пий, Бог да те благослови. -Благодаря ти, девойко.
Какво ти е?
Сляпа ли си?
Отдалече ли идваш?
От север.
Търся брата си.
Какво е това? -Овче мляко.
Не си ли пил преди?
Не се ли боиш от непознати?
Защо?
Подай ми ръка, може да знам кой си. -Не мога да те докосна.
А ако аз те докосна?
Ще загубиш ръката си.
Гласът ти стана различен.
Защо си така тих?
Говори ми.
Как ти вика майка ти? -Нямам майка.
А баща нямаш ли? -Нямам никого.
Не служа на смъртен човек.
Тогава защо търсиш брат си?
Сляпа съм, ала тебе виждам.
Какво виждаш?
Виждам нещо... нещо у теб, от което се боя.
Но и ме привлича.
Отстъпи, девойко.
Съжалявам те...
Бог ще ти прости, защото не знаеш какво говориш.
Господарю...
Присъедини се към нас.
Още не си ял.
Уловили сме сърна.
Дайте ми да пия.
Вода!
Сам ли пътуваш, господарю?
Не се ли боиш?
Брани ме Орденовият кръст.
В тези земи законите на ордена ти не важат.
Кому принадлежат тези гори?
Аз съм свободен човек, господарю.
Твои са значи?
Тази сърна я сдави рис.
Отнехме му плячката.
Някой ще да е в кошарата.
Въглекопачи.
Най-далечните ми съседи.
Може ли да ги поканя край огъня, господарю?
Какво ново при вас на хълма?
Тази сутрин на просеката видяхме обилно количество прясна кръв.
Бихме желали да пренощуваме тук.
Тук ще бъдете в безопасност.
Да не си изгубил ръката си, или какво?
От какво се боиш?
Целият се тресе.
Следобед срещнахме странник.
Беше подивял, бос, гол до кръста.
Мислех си- -Какво искаше?
Дадохме му да яде и... -Питаше за кон.
Къде може да намери.
Какво ти е на ръката?
Изгорих се.
Това е рана от нож.
Или от меч.
Носеше меч.
Вие сте го нападнали!
Не.
Искахме меча му.
Такъв ли?
Господарю...
Буден ли си?
Стани и излез, господарю. Водя ти кон.
Стани, Ондрей.
Да тръгваме. -Накъде?
На север.
Ще се покаяш.
Не ща да се върна, Армине.
Ще идем заедно, Ондрей.
Принадлежиш на Ордена!
Баща ми зарече живота ми на Ордена, за да спаси душата си.
Помисли за себе си!
Не се тревожи за мен.
Положил си клетва.
Захвърлянето на плаща не те освобождава.
Стига приказки.
Домът ми е на три дни оттук.
Дължа ти нещо...
За коня.
Ръцете долу от него! Той е мой!
Какво ти принадлежи, господарю?
Изчезвай!
Обещах, че ще се върнеш.
Откакто се завърнах от Светите земи ме гложди страшна жажда.
Все едно горя.
Армине?
Отворете!
Не виждате ли, че нямам оръжие?
Тежки времена са, приятелю.
Дяволът може да е по петите ти.
Затваряй си устата и развържи веригите!
Търся господаря на Влков!
Върни се откъдето си дошъл и ще откриеш гроба му.
Какво има, Маркварте?
Качи се горе!
Ще видиш сам.
Какво търсиш?
Аз съм Ондрей!
Господарке Ленора!
Ти ли си, господарю?
Бог да те поживи, Якубе!
Нима няма да ме прегърнеш?
Кой е дошъл, Якубе?
Господарке...Ликувай!
Мили Боже...
Ела.
Ела, не стой на вратата. -Остави ме, майко.
Едвам не плача.
Защо ми даваш в отделна купа?
Да не съм крастав?
Защо ни се караш, Ондрей?
Не сме яли месо от смъртта му.
Бог да ти се отплати, господарке.
Бог да ти се отплати.
Якубе...
Затвори портата и пусни кучетата.
Нямаме вече кучета.
Утре сутрин ела при мен.
От какво се боиш?
Винаги сме отвързвали кучетата нощем.
Там, на север.
Горе ли спиш, майко?
Мансардата е вече празна.
Гнездят там лястовици.
Трябваше да спуснем капаците.
Много си се променила.
И ти не си вече онова момче, което ни напусна.
Почакай, ще те заведа.
Не е нужно, майко.
Или пък... както щеш.
Облечи това, чисто е.
Помогни ми.
Някога беше пълна.
Пестеше всеки грош.
За да те откупи.
Ала не искаше да наруши обета, който бе дал пред Бога.
Бедни сме, Ондрей. -Подай ми меча му.
Не съм донесъл нищо.
Просто се радвам, че останах жив.
Защо затваряш очи?
Плачеш ли, Лено?
Знам, че си тук.
Остави ме тук и си върви.
Искам да съм сам.
Господи, избави ни от злото,
което си отиде в гроба.
Нека покълне зърното, което посеем.
Да не отравя върколак кладенеца ни и змия да не пие млякото на кравите ни.
Чуй ме, нека мир да споходи Влков.
По цели дни седеше тук.
Гледаше дали няма да се върнеш.
А зиме, във виелиците, биехме камбаната,
за да не се изгубиш по пътя.
Какво виждаш?
Един чудесен ден, господарю.
Надявам се да остане такъв.
Портата затворена ли е? -Отворих я за господарката.
Ходи на литургия всяка сутрин.
Докато не ти наредя, няма да отваряш никому.
Дори да са в нужда.
Хано, не стой като пън.
Ела да ме полееш.
Повече!
Още...
Ела насам, Битко.
Елате насам!
Тука.
Тук ми пари.
Още!
Достатъчно, стига.
Подсушете ме.
Какво жалко място. Един двор трябва да бъде пълен с деца.
Е, господарю, няма да дочакаме това.
Якубе!
Оседлай ми коня.
Погледни, господарю!
Покажи ми.
Даде ми го един овчар.
Хванал вълчица и я убил.
Този тук дошъл за нея.
Изпросих му го.
Вълче ли е? -Да, господарю.
Разбираш ли от кучета? -Не е трудно, господарю.
Отворете ми.
Якубе, кой наоколо има ловджийски хрътки?
Ловджийски хрътки? -Приличаш на баща си.
Да не взема да умра?
Вечно блаженство за тебе.
Мен ли търсиш?
Чух, че си се върнал, господарю.
Никой не знае къде си бил през цялото време.
Не те познавам.
Аз съм отец Блазиус, от новата църква.
Не мога да ти подам ръка.
Не те ли жилят? -Жилят ме.
Дозина ужилвания. Две, три дузини на ден, скоро свикваш.
Днес жилят ли? -Неспокойни са, предчувстват буря.
Горещо е, да.
Майка ти беше днес при мен.
На изповед.
Казват, че си бил встъпил в служба на орден край морето.
Това беше отдавна.
Разболях се там от тежка болест, на север.
Реших ако оздравея да се върна у дома.
Добре си решил, господарю.
Влков имаше нужда от гоподар.
А нашата църква - от дарители.
Не давам на никого да ми нарежда. -Не беше нарждане.
Просто молба.
Какво ново из тези земи?
Предстои Петдесетница.
За празника ще се съберат децата от цялата околия.
Нека се съберат. Портите на Влков са отворени за тях.
Бог да ти се отплати, синко.
Накъде си тръгнала, мърло?
Върви.
Донеси вода.
Какво ти е, господарке?
Дай, ще ти намокря шала.
Това е достатъчно, господарю.
Вече ще я преследват.
Създадена е за това - да бъде уловена.
Пуснете я.
Хайде! Хайде!
Коня ми!
Побързай, Якубе!
Недейте язди, господарю!
Мочурище е!
Тук някъде открихме баща ти.
Клон му се бе забил в окото.
Паднал от коня, а кучетата като надушили кръв се нахвърлили върху него.
После трябваше да ги избия.
Майка ми не ми каза нищо за това.
Нищо чудно, господарю.
Нищо чудно, мрази да си спомня за това.
Защо не идеш навън на слънце?
Стани.
За какво ми е да коленичиш?
Не се приближавай!
Излез навън и ме остави сама.
Върви!
Какво още искаш, Ондрей?
Не! Ондрей, не!
Веднъж вече ми донесе беди! Баща ти ме прокле!
Остави ме на мира!
Ще ме напуснеш, както напусна и ордена.
Аз съм твоя майка!
Ела при мен, Ондрей.
Докато преминем през гората ще е заваляло.
Ела, ще те заведа на любимото ми място.
Погледни, Ондрей!
Някой е бил тук.
Тук ще се скрием от дъжда.
Ела по-близо.
Какво ти е, Ондрей?
Виждаш ли ме до себе си?
Какво е станало?
Отец Блажей обеща, че ще ни венчае.
Знаех, че си наблизо.
Как може да допускаш това, което се случва в тази безбожна крепост?
Църквата ни е бедна.
Обеща дарения за Възнесение, господарю.
Всяка година.
Не се ли боиш от наказанието?
Всеки просещ монах би ги венчал.
Нима е по-добре да живеят в грях?
Дошъл съм като рицар на Ордена.
Където и да отидем ни уважават и приветстват.
Боят се от силата, която ни съпровожда.
Но тук хората са като езичници - не се боят от нищо.
Не познават законите на ордена ти.
Божите закони са в сила за всички християни.
Ах, господарю.
Да поема ли върху си кръста?
Нима можем сами двамата да превземем крепостта?
Толкова безсилен съм, колкото и ти.
Онези двамата живеят като животни!
Прости им. Животът ще ги накаже.
Мога да простя само на чистите.
Там, откъдето идвам, върлуваха глад и чума.
Хванаха човек да яде труп и го обесиха като предупреждение.
През нощта жена му изровила тялото му
И го изяла, заедно с децата си.
Трябвало и нея да обесят като него.
А децата?
И децата. -И те ли са нечисти?
Няма разлика.
Тогава не би останал нито един човек.
Животът би изчезнал.
Нека изчезне.
Ще останат само ангелите.
Никой не ги е виждал.
И все пак ги чувам как размахват криле.
Те са тук, сред нас.
Трябва да са.
Иначе бихме живели в тъмнина като кучета или вълци.
Боя се от теб, странни брате.
Защо трябва да умират чисти в килии, изтерзавани...
От студове и пустини...
В такава самота, че смъртта да им е избавление?
Нося този пясък чак от Светите земи.
Наситен с кръвта на моите братя.
Но защо тяхната кръв?
А останалите си живеят без вяра, множат се като мравки.
Стават все повече!
Дълбоко те уважавам, брате, за дългото ти поклонение.
Но си ходи. -Кога е сватбата?
Върни се при своите хора.
Там ще намериш мир.
Поне ще останеш чист.
Пчелите са като хората.
Боят се и предчувстват бедите.
Може да разрушите дома им,
Но няма да им причините болка като на човек.
Захващат се веднага да строят нов.
Донеси ми меча!
Какво искаш?
Дошъл съм да се сбогуваме.
Тогава сбогом, брате.
Затворете портата след него.
Не пъди никого.
Ондрей...
Днес Влков е отворен за всички.
Ела, не стой на портата. -Не.
Аз съм Ленора, жената на Ондрей.
Не, не мога.
Чака ме тежък път.
Уморен си, Армине.
Остани за малко.
Присъедини се към нас.
Нямам сватбен подарък.
Знаех, че ще дойдеш.
Цяла вечност те чакам.
Блед си, господарю.
Да не си бил болен?
Да, господарке, болен...
Пий, Армине.
Това е мед.
Горчи ли? -Благодаря, господарке.
Благодариш, а дори не поглеждаш Лена.
Членовете на Ордена не вдигат очи към жена.
Това е в миналото.
Можеш да остнеш с нас, Армине.
Да си отпочинеш.
Можем да ходим заедно на лов, ще ти дам кучетата си.
Нещо все пак съм ти донесъл...
Погледни, Лено.
Колко е фин! -От морето е.
От север.
Армине, усмихни се.
Усмихни се и прегърни невестата.
Хайде, Армине, какво чакаш?
Днес може да я целуне всеки.
Боже мой, защо си ме изоставил?
Невесто?
Невестата!
Боже мой!
Господарю, господарю!
Прерязал е гърлото ѝ!
Защо крещиш? -Господарката Ленора!
Чудовище!
Антихрист! -Не тук!
Хвърлете го на двора! -Убийте го!
Бийте го като псе!
Коленичи!
Помоли Бога за прошка. -Не виждам нищо!
Затворете портата!
Гледай кръста!
Кучетата!
Маркварте, пусни кучетата!
Моли се за спасението на душата си!
Пусни кучетата, Маркварте!
Върни се, Ондрей...
Напуснете двора!
Вземи със себе си плаща ми.
Върни се, Ондрей!
Ще бъдеш опростен.
Моли се.
Моли се за нас...
За двама ни.
Пуснете ги!
Ондрей!
Превод и субтитри: Beezow
КРАЙ